„Sandžak i evropska perspektiva“
Konferencija za novinare Helsinškog odbora za ljudska prava

Helsinški odbor za ljudska prava održao je 16. jula 2010.  završnu konferenciju za novinare u okviru projekta Sandžački dijalozi: podrška prevazilaženju podela i artikulisanju stvarnih interesa regiona. Ovom prilikom predstavljena je publikacija «Sandžak i evropska perspektiva», kao rezultat projekta realizovanog tokom 2009. i 2010. uz podršku  Delegacije Evropske unije (EIDHR). 

Helsinški odbor prati stanje ljudskih prava u Sandžaku već dugi niz godina. Događaji u Sandžaku i diskrimatorski odnos svake vlasti prema bošnjačkoj nacionalnoj manjini ukazuju da se državna politika  prema ovom delu Srbije nije suštinski izmenila.  O položaju bošnjačke zajednice, manjinskoj politici države Srbije, kao i o gorućim pitanjima vezanim za formiranje Nacionalnog saveta Bošnjaka na konferenciji su govorili Sonja Biserko, predsednica Helsinškog odbora za ljudska prava u Srbiji, Pavel Domonji, šef novosadske kancelarije Helsinškog odbora za ljudska prava i Srđan Barišić, sociolog religije. Pored brojnih novinara (Beta, Tanjug, Danas, B92, Večernje novosti, Radio Slobodna Evropa), konferenciji su prisustvovali  kako predstavnici nevladinog sektora, tako i vlade - Marko Karadžić, državni sekretar u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, i Petar Antić, pomoćnik ministra za ljudska i manjinska prava.

Prema rečima Sonje Biserko, Islamska zajednica i Bošnjaci u Srbiji već dugo čekaju konstruktivniju politiku Belgrada prema toj manjini.  Ona je istakla da je problem Sandžaka jedan od onih koji jasno ilustruju nesposobnost Srbije da reši svoje unutrašnje probleme – u ovom slučaju, odnos prema manjinama i regionalizaciji zemlje.

«Zbog nerazrešene dileme kakvu državu želimo i zbog nedovoljne orijentacije ka Evropskoj uniji, s obzirom da se ta orijentacija stalno dovodi u pitanje, Srbija je stalno u procepu između dva koncepta: etničke države i vrednosnog sistema savremene evropske civilizacije i istinskog kretanja ka evropeizaciji zemlje», rekla je Biserko.

Ponašanje političke elite prema Sandžaku karakteriše odsustvo dugoročne perspektive, smatra Biserko. «Kao što znamo, isključivanje manjinskih zajednica iz šireg političkog, ekonomskog i kulturnog života Srbije, posebno onih koje su teritorijalno kompaktne, kao što je slučaj Bošnjaka, dovelo je do njihove totalne  segregacije. A zbog takve nezainteresovanosti ili nesposobnosti da se taj problem reši na adekvatan način došlo je do internalizacije sandžačkog pitanja».

Biserko je istakla i da bi Muamera Zukorlića i Islamsku zajednicu, kao jedine stvarne predstavnike naroda u Sandžaku, trebalo prihvatiti kao realnost, a ne stalno kreirati atmosferu radikalizacije bošnjačke manjine samo da bi se sprečilo njeno konstituisanje. «Bošnjačka manjina nije imala infrastrukturu, kao ni sve nove manjine u Srbiji i na prostoru bivše Jugoslavije, te je zato bilo mnogo lakše njome manipulisati i sprečiti njeno konstituisanje", ocenila je ona.

 «U Sandžaku je došlo do cepanja Islamske zajednice, do sukobljavanja dva politička lidera koje su mirili turski diplomati. A kada je obezbeđena njihova  podrška sadašnjoj koalicionoj, proevropskoj vladi pribeglo se malverzaciji oko izbora za nacionalni savet Bošnjaka». 

Više o samim izborima i pomenutim malverzacijama govorio je Pavel Domonji: «Sve manjine a posebno Bošnjake iritira arbitrarnost državnih institucija. Kada je bio donet zakon o nacionalnim savetima nije bilo pripadnika političke kaste, koji nije iskazivao svoje zadovoljstvo što je taj zakon donet, pa su izricane razne hvalisave ocene da je Srbija regionalni i balkanski lider kada je reč o pravima manjina. A kada gledate iz ove situacije to sada djeluje kao jedna šuplja fraza». 

Domonji je istakao da je zaoštravanje uslova za konstituisanje bošnjačkog nacionalnog veća očito proizvelo dva efekta: «Prvo, time je upućena poruka da za sve manjine u Srbiji ne važe ista pravila i, drugo, dat je povod Bošnjacima okupljenim oko gospodina Zukorlića da oštro reaguju, optuže Ministrastvo za diskriminaciju i zatraže ostavku ministra Čiplića. Dakle, ministar  Čiplić je u želji da izađe u susret svojim koalicionim partnerima samo produbio sukob koji je već postojao u Sandžaku».

Domonji je naglasio i da je Vlada Republike Srbije ignorisala ekonomske prilike u Sandžaku, a te ekonomske prilike, kako je naveo, ne rade u korist njenih koalicionih partnera, već protiv njih: «Sve veći broj Bošnjaka se, ustvari, okreće gospodinu Zukorliću koji, opet, sa svoje strane sve čini da svoje političke oponente u samom Sandžaku diskredituje tako što ih optužuje za servilnost prema Beogradu ili im prebacuje da su svoje partikularne interese pretpostavili interesima Sandžaka».

„Kako stvari sada stoje čini mi se da Ministarstvo nema rešenje kako da izađe iz ove situacije. Oni su najpre rekli da će Nacionalni savet biti raspušten i da će biti raspisani novi izbori, a posle toga da će biti produžen rok radi postizanja nekakvog dogovora. Očito je da Ministarstvo ne želi da ima duple institucije, dakle dva nacionalna saveta koji jedan drugog neprestano osporavaju. A kada je reč o novim izborima, ja pretpostavljam da ni Bošnjačka kulturna zajednica (okupljena oko Zukorlića) ni ovo nacionalno veće koje Ministarstvo ne priznaje ne žele nove izbore i da će najverovatnije pozvati Bošnjake da te izbore bojkotuju».

Ipak, Domonji napominje da ponašanje Ministarstva, koje je svaku kritiku, ne može biti opravdanje za „tešku retoriku“ kojoj pribegavaju i gospodin Zukorlić i ljudi oko njega: «Nedavno je ministar Čiplić  nazvan ’salonskim četnikom’ koji u svilenim rukavicama sprovodi genocidnu politiku nad Bošnjacima u Sandžaku. Vi možete gospodinu Čipliću zamerati da je doneo nekakve diskriminatorne odluke, možete mu spočitavati pravno i političko nasilje, ali optuživati ga da sprovodi genocid je apsurdna tvrdnja. Treba se uzdržavati od takvih teških optužbi». 

Srđan Barišić je podsetio na nekoliko indikativnih događaja koji ilustruju odnos države prema muslimanima u Srbiji: «Paljenje Bajrakli džamije marta 2004; prekid koncerta grupe ’Balkanika’ u Novom Pazaru od strane vehabija juna 2006; pucnjava ispred Arap džamije novembra 2006; otkrivanje vehabijskog kampa 2007; oružani sukob između pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova i vehabija u selu Donja Trnava aprila 2007; upad nekoliko policajaca u čizmama u centralnu džamiju u Sjenici i fizički nasrtaj na dvojicu imama, oktobra 2007; napad policije na vernike i imame u Tutinu, mart 2008; problem biranja i odabira veroučitelja u tutinskim i sjeničkim školama, i osporavanje rada komisije za veronauku Vlade Republike Srbije na početku školske 2008/09 kao i 2009/10 godine; ranjavanje u Novom Pazaru, februar 2009; tuča u verskom objektu u Novom Sadu, april 2009; ranjavanje predsednika Sabora islamske zajednice Sandžaka u Sjenici, maj 2009; zabrana skupa u Tutinu maja 2009».

Barišić smatra da je država u poslednjim dešavanjima u Sandžaku potcenila značaj koji Zukorlić ima – ranije se mešala preko Ministarstva vera i Ministarstva prosvete, a sada preko Ministarstva za ljudska i manjinska prava.  Izjave koje se čuju sada iz Sandžaka Beograd mora shvatiti vrlo ozbiljno, kaže Barišić i dodaje:”Upravo ovako oštra retorika koja dolazi od Zukorlića posledica je oštre politike Beograda, koja je već oko dve godine unazad aktuelna. Sa velikom pažnjom treba uzimati sve ovo što se dešava u Novom Pazaru i smatram da je konačno vreme da se stavi prst na čelo i da se shvati da se tamo ne dešavaju dobre stvari ni za islamsku zajednicu, ni za građane Srbije”. 

Govoreći u ime svog Ministarstva, pomoćnik ministra za ljudska i manjinska prava Petar Antić je rekao: «Ovakav stav (ocene o arbitrarnosti ministarstva) su posledica nedostatka informacija. Poslovnik za konstitutivnu sednicu bošnjačke nacionalne manjine, odnosno pravila konstituisanja nisu bila različita u odnosu na druge manjine. Sva pravila koja su se odnosila na konstitutivnu sednicu bošnjačke nacionalne manjine bila su ista kao i za ostale manjine – razlika je bila u tome što se u poslovniku za bošnjačku nacionalnu manjinu  dodala odredba koja je važila i za druge nacionalne savete a sledi iz Ustava. Naime, u poslovniku je u cilju pojašnjenja dodata odredba da je za konstituisanje potrebno verifikovati dve trećine mandata. Ova odredba je važila i za druge nacionalne savete».

Antić je napravio paralelu sa konstituisanjem Narodne skupštine, objašnjavajući da je odredba koja je uneta u poslovnik uneta u skladu sa članom 101 Ustava,  prema kojem je za konstituisanje Narodne skupštine potreban glas dve trećine poslanika: «Imajući u vidu da je Nacionalni savet najveće predstavničko telo nacionalne manjine, mi smo koristili ustavne odredbe». 

Prema rečima Antića nije istina da se poslovnik menjao tj. da je promenjena odredba o natpolovičnoj većinu u dvotrećinsku, jer poslovnik nije sadržao stavku o natpolovičnoj većini («poslovnik to pitanje nije regulisao jer se direktno koristila ustavna odredba»)

Ukoliko se dogovor ne postigne, Antić je najavio formiranje privremenog organa upravljanja, posle čega slede izbori.

Glavna primedba koja se mogla čuti na stav Ministarstva jeste nemogućnost povezivanja izbora za Nacionalni savet i Narodnu skupštinu, jer je skupština zakonodavno telo, za razliku od saveta koji to nisu. Izneta je i primedba da je promenu u poslovniku, koja se odnosila na bošnjačku nacionalnu zajednicu u tom slučaju trebalo uneti i u poslovnike ostalih manjina (što nije učinjeno).

Replicirajući Antiću, državni sekretar Marko Karadžić je rekao da iako /on/dolazi iz istog ministarstva, ne može da prihvati objašnjenje da se pravila „menjaju u sred igre“.  

«Ja, koji sam u tome, Vas ne razumem, a kako očekujete da Vas narod razume? Kako očekujete da Bošnjaci razumeju nešto što smo promenili, a nismo im objasnili zašto smo promenili”, rekao je Karadžić.