20. novembar
(…) Potkraj opsade Vukovara od strane savezne armije i srpskih trupa,
u trenutku kad su u Beogradu zaređale antiratne demonstracije, objavljena je
informacija dopisnika Reutersa Vjekoslava Radovića o pokolju 41 deteta
srpskog porekla u dobi od pet do sedam godina, u jednoj osnovnoj školi u
Borovu NaseljuTelevizija Beograd će sate programa posvetiti toj nepotvrđenoj
informaciji: prvi put objavljena u jednoj reportaži sa ratišta, ona će kao udarna
vest biti dalje prenošena u večernjim dnevnicima i televizijskim emisijama. U
jednoj specijalnoj informativnoj emisiji posvećenoj događajima u Vukovaru i
zapadnoj Slavoniji, gost je fotograf slobodnjak Goran Mikić, koji je prvi preneo
tu informaciju. Tokom razgovora s njim emitovane su fotografije
izmasakriranih odraslih ljudi, ali nijedan fotos pokolja dece. (“41 Children
Found Dead in School after Croats Flee” /“41 mrtvo dete nađeno u školi nakon
bekstva Hrvata”/, Reuters, 20. novembar 1991)
U večernjem dnevniku voditelj ovako objavljuje tu vest: “Vest o
masakru 41 deteta u osnovnoj školi u Borovu Naselju u centru je pažnje
domaće i inostrane javnosti, domaćih i svetskih agencija i sredstava
informisanja. Nezavisna britanska televizija ITV prenosi izveštaj fotoreportera
Gorana Mikića, prema kome su pripadnici Hrvatske garde, povlačeći se iz
Vukovara, u Borovu Naselju izvršili pravi pokolj, čitavih srpskih porodica.
Prenosi da je celo Borovo Naselje puno leševa ljudi koji su ubijeni noževima ili
sekirama. ITV javlja da ovaj fotoreporter prenosi izjave vojnika Jugoslovenske
narodne armije koji kažu da je 41 srpsko dete zaklano. Ova vest na teleteksu
ITV-a daje se kao hitna. To je prvi put da se javlja o masakrima koje vrše
hrvatski gardisti. Reuters javlja da su hrvatski vojnici optuženi za masakr 41
deteta prilikom povlačenja ispred snaga Jugoslovenske narodne armije.
Reporteri Televizije Beograd a, koliko smo danas obavešteni, i televizijskih
stanica iz gotovo čitavog sveta, čine sve da o ovom stravičnom masakru
javnosti što pre dostave i dokumentarne snimke.”

20. novembar
Razgovor:
- Goran Mikić: “Videli smo najlonske vreće pune malih leševa. Ja sam uspeo
da se dopuzam na jedno dvadeset metara do njih. To se veoma lako može videti da su
to deca od pet-šest godina, preklana, puna krvi oko glave. To je tako mučan prizor da i
onim vojnicima su suze tekle, zaista, i pod cenu života smo hteli to da…”
- Voditelj: “Imaš li neku procenu koliko je tih leševa koji bi se mogli nazvati
dečjima?”
- Goran Mikić: “Pa, oni su povadili to iz podruma, to je bilo na gomile. Spajali
su glave, tela, to je sve stravično izgledalo, bilo je sigurno oko četrdeset, verujem
njihovom broju, preciznije nisam mogao da brojim, ali… .”
- Voditelj: “Imao si foto-aparat, jesi li probao da snimiš?”
- Goran Mikić: “Probao sam da snimim, ustao sam, međutim, prštali su meci
oko mene, jedan vojnik repetirao je pušku u mene i naredio mi da se spustim, jer bi
uostalom i ja poginuo….”
- Voditelj: “Tebi je izričito zabranjeno bilo da to snimiš? Imaš li neku
predstavu da li je neko uspeo da to snimi?”
- Goran Mikić: “Pa, ne znam, pretpostavljam da je vojska to uradila, to bi bilo
realno i trebalo je da se to uradi.”

21. novembar
Objavljen je demanti od strane federalne armije, da bi za njim usledio i
demanti Reutersa, upravo u trenutku kada u eter ide nastavak informativne
emisije posvećene tom pokolju - tako da je voditelj primoran da se opravda i
izvini.
Premda je agencija Reuters brzo demantovala tu vest - a njen službenik
od koga je informacija potekla bio otpušten da bi zatim navodno dobio posao
Tanjugovog dopisnika iz New Yorka, nju su u međuvremenu naširoko prenela
sredstva informisanja pod kontrolom beogradskog režima. Niko od novinara
iz njih nije se tada zapitao nad vrednošću informacije koja potiče iz sela koje je
već više meseci pod opsadom, iz kojega su deca evakuisana i koje se nalazi u
ratnoj zoni u kojoj već odavno ne radi nijedna osnovna škola. Vrlo jaka
medijatizacija “smrti” 41 deteta koje su “poklali krvožedni Hrvati” pokazaće se
vrlo korisnom za učvršćivanje slike o “zločinačkom i genocidnom hrvatskom
narodu”, kao i za prigušivanje glasova protivnika rata i privlačenje novih
dobrovoljaca na front.
“Fotograf povlači glavne momente izveštaja o masakru.” Dalje u tekstu se
precizira ovako: “Jugoslovenski fotograf koji je izvestio da je kod Vukovara
izmasakrirano 41 dete, navodno od strane hrvatskih vojnika, u četvrtak je povukao
glavne elemente svoje priče, priznavši da nije video niti izbrojao nikakva tela. Reuters,
koji je u sredu objavio tu vest pod naslovom ‘41 dete nađeno mrtvo nakon bekstva
Hrvata’ povukao je taj izveštaj zbog toga što sadrži netačne informacije i izvinuo se
svojim pretplatnicima…”
Voditelj specijalne emisije: “Lako je primiti novinarski greh. Čovek je bio -
taj momak, fotoreporter Reutersa - vrlo uverljiv, pre svega jer je imao više desetina
fotografija iz neposredne blizine koje su drastične po onom šta prikazuju. On je mlad,
mene se dojmio vrlo korektno i vrlo uzbuđen je bio celo to vreme… Ako je već uverio
Reuters... Mi smo prvo preko Tanjuga već dobili vest italijanske televizijske mreže
ANSA. Mi smo tragom te vesti našli čoveka i baš se onako novinarski radovali, evo,
brzo reagujemo, evo čoveka na koga se pozivaju svetske agencije. Pod pretpostavkom
da to i nije tačno - sad ne možemo reći jeste tačno ni nije tačno jer ni za jedno ni za
drugo nemamo uverljive dokaze, a najlakše se izvinuti… I kad si u najnormalnijim
uslovima otme ti se informacija, a kamoli u ovoj ratnoj psihozi gde ima ljudi koji
ponekad i haluciniraju u toj muci, u tom stravičnom ambijentu. ”
(Svi razgovori citirani prema Reči i slike mržnje: Vukovar 1991, Lazar
Lalić, ARHITEL, Pravo na sliku i reč protiv cenzure i zloupotrebe medija,
1995)